Már 298 napja, hogy az első, emberi legénységű, Marsra induló hajó elhagyta az űrállomást.
Az "Árész" űrhajó és a személyzete, hét férfi és nő,
most áll pályára a "Vörös bolygó" körül.
A minimális energia felhasználás érdekében,
miután legyőzték a a Föld gravitációs erejét,
a hajó a Nap körüli, úgynevezett Hohmann pályagörbén haladt.
A talányos "Vörös bolygó" számos titkot rejt.
1999-ben a "Mars Global Surveyor" űrszonda nem észlelt teljes bolygós gravitációs mezőt,
ám tucatnyi helyi mezőt talált, és különös gravitációs anomáliákat.
A küldetés parancsnokától, André Visnyak kapitánytól kapunk magyarázatot,
akitől az adás csak pár perce érkezett meg, és továbbítjuk a Földre.
Történelmi pillanatot élünk.
Kapitány... Mit érez az ember ilyenkor?
Önök a Mars fölött repülnek. Az emberiség egyik ősi álma vált valóra.
Nehéz volt megvalósítani ezt az álmot?
Ez a dolgunk, erre képeztek ki minket.
Más tényezők miatt nem kell aggódnunk.
Az ember már több mint 50 éve leszállt a Holdra.
A következő és nyilvánvaló lépés a Mars volt. De tovább tartott, mint azt gondoltuk.
Miért a Mars? Mire számítanak, mit találnak ott?
Erre nincs egyszerű válasz. Egyáltalán, miért tör felfedezésre az ember?
Hogy tanuljon és többet tudjon. Hogy bizonyítsa, képes elérni olyasmit,
ami lehetetlennek tűnik.
- Szuzana, készen állsz? - Igen.
- Herb? - Igen, kész vagyok.
Árész...
Parancsnok, rádiókapcsolat ellenőrzés.
Árész, itt a pilóta. Rádiókapcsolat ellenőrzés. Vége.
Árész, itt Herbert. Rádiókapcsolat ellenőrzés. Vége.
Visszaszámlálás indul.
- ...4, 3 2, 1, zéró. - Indítás.
FŐSZEREPLŐK:
RENDEZTE:María Lidón
ŰR-HAJÓTÖRÖTTEK
Olyan volt, mint a visszatérés a halálból. A zűrzavar és sötétség birodalmából.
Belosz, hallotok engem?
Belosz, hallotok? Válaszoljon valaki! Hallotok?
Hallunk, Lowell. Lezuhantunk.
- Mindenki jól van? - Nem tudom. Én rendben vagyok.
Eléggé zavaros itt.
A becsapódás szörnyű volt.
Nem esett bajod? Jól vagy?
Pihenjél. Semmi baj. Csak maradj nyugton, rendben?
Élünk! Jézusom...
Elképesztő! Életben vagyunk! Megcsináltuk!
Gyere, Johnson! Megcsináltuk. Élünk.
Hé, fiúk... Lent mindenki jól van?
- Én jól vagyok. - Biztos, Johnson?
Rajta, haver! Megcsináltuk.
Visnyak, jól vagy?
Visnyak?
Visnyak, válaszolj! Jól vagy?
Visnyak...
Jenny! Jenny!
Nem tudom...
Eltört a nyaka. Isten áldja meg a lelkét...
Ha megtalálják ezt a szalagot, szeretném, ha pontosan ismernék a történteket.
Szörnyű ütközés volt, de a Belosz pilótafülkéje csodával határos módon megúszta.
A kapitányunk, André Visnyak, meghalt a becsapódásban.
Az öt túlélőnek hamarosan szembe kellett néznie a nyers valósággal.
Nem volt egyszerű, ami ránk várt.
Semmit nem látok.
Krisztusom, micsoda katasztrófa...
A modult nem leszünk képesek nyomás alá helyezni,
a terepjáró pedig csak roncs.
Észleltük, hogy baj van. Pár másodpercre minden rendszer leállt.
Ennyi pont elég volt a repülést irányító számítógép meghibásodására.
- Mi okozta? - Nektek kell megnézni az adatbázisotokban.
Bárcsak tudnék segíteni. Mindenki a megoldáson töri a fejét.
Köszönjük, Lowell. Később még beszélünk.
Több hely kell. Ez így fullasztó.
Sanchez, te vagy a parancsnok-helyettes.
Visnyak halott, így te döntesz. Mik a javaslataid?
Én semmi mást nem akartam, csak hogy valahol máshol legyek - millió mérföldre innen.
Az új kapitány első parancsa: Mindenki lefekszik és várunk.
- Várunk? Mire várunk? - Nem akarod te azt tudni, Fidel.
- Azt a "lehetőséget" nem fogadom el. - Jobb, ha beletörődsz, Herb.
Van egy hajó a fejünk fölött, de nem tud belépni a légkörbe.
- Leszállóegység sincs több. - Számítottunk ilyesmire, Luca.
Mentőexpedíciót fognak küldeni. Csak ki kell tartanunk addig.
Mentőexpedíció? Halljátok, mit mond?
26 hónap kell, hogy a hajó ideérjen a Földről! Hogy mentenek meg minket?
És még ott a körpálya gondja. Az egy újabb évi késlekedés.
Én sem értem. Mentőexpedíció?
Tudjuk mind, csak a holtesteinkért jöhetnek. Egy éven belül meghalunk.
Ebben tévedsz, Jenny. Túl fogjuk élni.
Hogyan? Ez az egység nem arra volt tervezve, hogy 3 éven át életben tartson minket.
191 millió kilométerre vagyunk a Földtől, és magunkra maradtunk.
- Mindig van mód a túlélésre. - Valami konkrét ötlet?
Igen. Dolgozni kell. Mindenkinek.
A küldetés célja most már a túlélés. Ahogy az másoknál is megesett.
Egyébként a helyzetünk annyira nem reménytelen, mint az elsőre tűnik.
Tényleg? "Annyira nem reménytelen?" Bírom ezt a fickót.
Ismertem egyszer egy geológust.
Egy nap elutazott Svájcba, ahol látott egy fekete tehenet.
Amikor visszajött, arról írt, hogy Svájcban minden tehén fekete.
Tényleg? Geológus vagyok, ez igaz.
Pont ezért állok két lábbal a földön.
A Marson vagyunk, Herb. Itt nem fogunk pálmafákra bukkanni.
Nem tudom, mit kéne tennünk, de azt igen, hogy válaszokat kell találnunk.
- Különben meghalunk. - Mi legyen a vízzel?
A Mars légkörében van egy kevés víz. Csak idő kérdése.
Igen, addig csak hozzá kell szoknunk, hogy nem sokat iszunk és alig lélegzünk.
Jenny. Figyelembe vennéd esetleg azt is, hogy mégis van esélyünk a túlélésre?
Jól van, figyelek. Mi a terved? Hol kezdjük?
Pont ott, ahol most vagyunk. Mérjük fel a helyzetünket.
- Kell az erőforrások listája. - Általános képet tudok adni róla.
Rajta.
Először is, naponta két kilogramm oxigén kell, személyenként.
Megközelítőleg ugyanennyi víz, és másfél kiló szilárd élelem.
A fedélzeti készletünk 6 személy számára elegendő...Talán egy évig.
Minthogy a kapitány halott, és ha nagyon beosztóak vagyunk, akkor talán...
-...15 hónapra. Ez az optimista verzió. - Folytasd, kérlek.
Jól van...
Hála az újrahasznosítónak, vizünk az lesz pár évig.
De ha megy az újrahasznosító, az energia forrásunk lemerül...
...úgy egy év múlva. Egy év.
Az oxigénnel hasonló a helyzet.
Ebben a helyzetben, hamarosan nyomorúságosan aggódhatunk a levegő miatt.
Oxigénnel vagyunk körülvéve. A bolygó tiszta rozsda. Ezért vörös.
Értem. De ebben a légkörben széndioxid a formája.
Száraz elektrolízissel elkülöníthetjük az oxigént,
de az rengeteg energiát igényel.
A termoeletromos generátorok egy év alatt lemerülnének.
Csökkenthetjük a fűtést, termoruhát viselünk, minden fényforrást lekapcsolunk...
Gondolod, hogy éveket bírunk ki űrruhában és sötétben?
Mind belebolondulnánk.
Többé már nem Mars expedíción vagyunk. Hajótörést szenvedtünk.
El kell fogadnunk a kényelmetlenségeket és a szenvedést.
Ne aggódjatok! Én hozzászoktam az extrém körülményekhez.
- Szu, uramnak kell szólítsalak? - Nem, Jenny. Nem kell.
De most én vagyok az expedíció parancsnoka. Vagy inkább egy csapat számkivetetté. Ahogy tetszik.
- Azt hiszem, nekünk... - Megbocsáss, de most én vagyok a soron.
Luca. Részletes leltárt akarok minden készletünkről,
és a javaslatodat, hogyan tudjuk őket a leggazdaságosabban felhasználni.
Még egy fontos dolog. Ki kell derítenünk, hogy mi történt.
- Rodrigo, ez a te dolgod lesz. - Persze.
Johnson, több hely kell.
A gyorsulási védőágyak már nem kellenek. Szedd szét őket.
Velem mi lesz? Számomra nincs feladatod?
Van valami ötleted arra, hogyan tudunk felszíni erőforrásokat keríteni?
Azonnal nekilátok.
Mindannyian nekiláttunk az új feladatunknak - a túlélés biztosításának.
A Mars a lehető legellenségesebb hely, amit az ember elképzelhet.
Elszántak voltunk, hogy minden elérhető erőforrást felhasználunk a túlélésért.
Tudjuk mind, hogy oxigén bőségesen van a Mars kőzeteiben.
- Van mód a hasznosítására? - Szerintem igen.
Rögtönzünk egy szilícium reaktort, amivel metánt és gőzt állítunk elő.
Gőzt? Gőzt mondtál?
- Energiát honnan szerzünk? - A generátorokat nem használhatjuk.
- Akkor hogyan viszed véghez? - A Belosz motorjának üzemanyagával.
Felszállást nem tervezünk, így a tartályt arra használjuk, amire akarjuk.
Kriogenizált üzemanyag elégetése... Nagyon veszélyesnek hangzik.
- Luca...Hallottad Herbert ötletét? - Igen, hallottam.
- A véleményed? - Nevetséges.
Azt sem tudjuk, van-e üzemanyag a tankban. Senki nem ellenőrizte.
Gondok vannak az elektromossággal. A rendszer egyáltalán nem működik...
...így nincsenek visszajelzések a tartályokról.
Tételezzük fel, hogy épek.
Ha feltételezzük, hogy épek, ami igen optimista hozzáállás,
akkor még mindig rögtönöznünk kell egy szilícium reaktort a Belosz motorjával.
Nem könnyű, sok minden rosszul sülhet el.
Ennél hasznosabb dolgokra kéne összpontosítani.
De nem én vagyok a kapitány, te döntesz.
Szuzana.
Tudom, hol vagyunk. Messze a kitűzött leszállási helytől.
Itt vagyunk, a bolygó egyenlítőjénél, a nulla szélességi fok közelében.
- Hogy lehetsz ennyire biztos benne? - A kamerák sok képet vettek föl.
Hadd lássam!
- Hihetetlen... - Az biztos. Ezt nézd meg!
Olyan, mint egy völgymélyi ködös folyópart.
És ez a hozzánk legközelebbi pont.
Talán az Árész meg tudja nézni. Lehet, hogy vízpára.
- Hasznunkra lehet? - Kétlem. Nekünk több kell, mint köd.
- Van valami ötleted, hogy miért zuhantunk le? - Szoftver kimaradás.
Pár másodperc volt csak, de megtévesztette a magasságmérőt.
Balszerencse, úgy vélem.
Luca és Herbert. Készítsétek elő a kiszállást!
Ez mind kerüljön ki innen, aztán nézzétek meg a motorokat.
Velük megyek. Amíg ők megszabadulnak a szeméttől, én sírt ások Andrének.
Sírt? Mi értelme? Egyszerűen tegyük ki a kapitány holttestét.
Ha elveszítjük azt, amiben hiszünk, hamarosan állatokká leszünk.
Úgy érted, a babonáinkat? Összpontsítsunk arra, ami fontos.
Fölösleges az időt hasztalan sírásásra pazarolni.
Szedjük össze ami fontos nekünk, és terveket készítsünk.
Jó, jó, Luca...Senki nem kérte, hogy segíts. Megcsinálom egyedül.
Nem vállalhatjuk a felelősségét annak, hogy kint hagyjuk a kapitány holttestét.
Megfertőzhetjük a bolygót. Az emberi test baktériumokkal van teli.
- Gondolod, hogy baktériumok túlélhetik? - A pokolba a baktériumokkal! Ugyan már!
Nem akarok meghalni azért, mert arra gondolunk, hagyunk-e hátra baktériumokat!
Szuzana. Eltemethetem a kapitányt keresztény szertartás szerint?
Gratulálok, Herbert! Te vagy az első ember, aki a Marsra lépett.
Baglioninak igaza van. Abszurd dolog a kapitányt eltemetni.
Akar valaki szólni végső búcsúzásul?
Miért nem te csinálod, Luca? Te vagy az expedíció agya.
Azt hiszem, mondok, Herbert.
Ez hogy hangzik?
Itt nyugszik André Visnyak.
A Földön született.
Hosszú utat tett meg térben és időben, hogy a végzetével találkozzon,
itt, ezen az elhagyatott, nyomorúságos bolygón.
Én is mondok pár szót.
Wilson írta le, mielőtt Scott kapitány társaként elpusztult az Antarktiszon.
Tudod, mire gondolok? Szerintem Herbert tényleg optimista.
De te a dolgodat végzed, vállalva a teljes felelősséget.
Biztos vagyok benne, nagyon kemény. A te helyzeted a legnehezebb.
Úgy véled, én pesszimista vagyok?
Szerintem kemény nő vagy, és tudod, mit kell tenned.
- Nem vagyok kemény. Erről biztosíthatlak. - De annak látszol.
Egész életemben azt alakítottam. Jókora adag színlelés.
De most halálosan félek.
- A többieknek ne mondd el. - Megmarad a mi kis titkunknak.
Bárcsak olyan nyugodt tudnék lenni, mint te...
"Bár a titkoknak rejtve kell maradniuk, amíg Isten föl nem tárja őket az ember előtt,"
"talán mi vagyunk azok, akiket kiválasztott, hogy elsőként láthassuk,"
"mi van a jéghatár rejtett szívében,"
- "és a Nap meleg, csillogó sugarainak ragyogásában, "
"amíg a hóvihar tombolása halálra nem dermeszt minket a fagyos harapásával."
Szeretnék bevallani valamit, Szuzana. Nem vagyok biztos önmagamban.
Van valami, ami épp annyira megrémít, mint a halál tudata.
A higgadtságom elvesztésének félelme. Az, hogy elboríthat a pánik.
Nem fog megtörténni, Fidel.
Tudni fogod kezelni, csak úgy, mint a többiek.
Nem vagyok én holmi erős férfi, bevallhatom neked.
De a kíváncsiság erős bennem. Ezért csatlakoztam az expedícióhoz.
Rendben, megvan...
Menjünk.
A tartályokat fogjuk ellenőrizni, Jenny.
Az első sír a Marson.
Luca és Herbert elkészítették a teljes kárjelentést.
Fölösleges volt bármit kérdezni. A rossz hír Luca arcára volt írva.
Ám Herbert megpróbált némi reményt hozni nekünk a külvilágból.
Ez jég. Van jegünk, emberek!
- A Belosz árnyékában képződött. - Hogy lehet itt víz?
A marsi légkör teljességgel száraz.
De annyira nagy a hideg, hogy mindig a telítettségi küszöb szélén áll.
Luca. Ellenőrizted a motorokat és az üzemanyagtartályokat?
Nincsenek többé. Valószínűleg a becsapódáskor elrepültek.
Kész csoda, hogy nem robbantak fel, és végeztek velünk.
Nem csoda volt, hanem átok. Halálra vagyunk ítélve.
Bár még egy évig lélegezhetünk, már olyan holtak vagyunk, mint André.
Azt mondod, nem maradt kriogenizált üzemanyag?
Azt mondom, nincs másunk a túléléshez,
mint ami ebben a kabinban van.
Nem hiszem, hogy megúszhatjuk.
Mi folyik itt? Elég legyen már, jó?
Figyel arra valaki, amit mondok? Ez itt víz.
Tudjátok, hogy mit jelent? VÍZ!
Nem számítottunk rá, hogy lesz, de itt van.
Nem a víz, vagy a levegő a gond. Egy éven belül nem lesz energiánk.
És nincs semmi, amiből előállíthatunk.
Azonnal neki kell látnunk az energiával való takarékoskodásnak.
Az egyetlen esélyünk, hogy minimumra csökkentjük az energia fogyasztást.
A belső fűtést már kisebbre állítottuk.
Jól van. Reméljük, segíteni fog.
- Valami hír a kimentésünkről? - Nincs. Két nap múlva indulok.
Kidolgoztak egy pályaváltozatot a földi visszatérésemhez. Sajnálom.
Van valami ötletük arra a Földön, hogy miért zuhantunk le?
Csak teóriák. Néhány meglehetősen érdekes, de csak elméletek.
- És pedig? - Hát...
Mint azt tudjátok, a Marsnak nincs teljes bolygónyi mágneses ereje.
De léteznek mágneses anomáliák és lokalizált tömegvonzás van.
Ezekre nincs teljeskörű magyarázat.
A Marineris völgy mélyén észleltük a legerősebb rendellenességet.
Van annyira erős, hogy befolyásolhatta a Belosz OCR oszcillátorait.
És ez még nem minden. Van valami furcsaság, amit elrejt a köd. Nem tudni, mi az.
Nézzétek meg az új képeket, nagyon alaposan.
Sajnálom, indulnom kell. Hosszú út vár rám visszafelé. Sok szerencsét!
Lowell távozásával a legmélyebb magányérzet szakadt ránk.
Minden reményünk odalett. Egy elkerülhetetlen tragédia résztvevői lettünk.
Mi van? A hasznavehetetlen szomszédunk feladta már?
Ne mondj ilyet! Biztosan nagyon idegesíti.
- Megszakad a szívem... - Mi az ott?
- Az SAR kamera felvétele. - Orvos vagyok, Jim. Nem mérnök.
A radarkamera felvétele.
- Az meg mi? - Ezt már láttam valahol.
- Igen, én is. - Nem tűnik természetes alakzatnak.
- Olyan, mint egy útvesztő. - Összevetem a képtárral.
Tessék. Ez a kép a Mars déli pólusánál készült.
Nézzétek! Teljesen megegyeznek. Nagyon furcsa.
Majd a következő Mars utásunkkor lefényképezzük és megvizsgáljuk.
Sajnos, most szorít az idő. Mindannyiunkat.
Ez csak egy újabb beszólás volt, vagy a mérnöki következtetésed?
Tanácskoznunk kell. Közösen.
A Mars-Föld közti oda-vissza út legkevesebb két és fél év.
Ezt az időtartamot nem lehet csökkenteni.
Tudom, nem érhetnek időben ide a megmentésünkre, de nem mondhatják ki.
Mennyi ideig tarthatunk ki az energia takarékoskodással?
Körülbelül egy év két hónapig.
Az újrahasznosító rendszer a probléma. Túl sok energiát fogyaszt.
Mit javasolsz?
El kell fogadnunk az alapvető tényt, hogy öten...
...ebben a modulban, nem tudjuk túlélni annyi ideig.
Luca, amire utalsz...szörnyűség.
Adatokat kértetek, és ezek a rideg tények.
A modul nem képes ötünket két és fél éven át életben tartani.
Hányan élhetik túl?
Hányan?!
Ketten.
Ez nem elég, Luca. Ketten az ötből - semmi teteje.
- Nevetséges. - Így állunk.
Nem, nem így, Luca. Ez a feladás módja.
Te voltál, aki a hajótöröttekéhez hasonlítottad a helyzetünket.
Néha a hajótörötteknek kemény döntéseket kell hozniuk.
Megőrültél? Sorsoljuk ki, hogy ki marad életben, és ki hal meg?
Nem őrültem meg. Két és fél év múlva öt megfagyott test lesz itt,
kivéve, ha hárman nem használják tovább a vizet, levegőt, az újrafeldolgozó rendszert.
Ezt senki nem akarja elfogadni. Igaz, Herb?
Azt hiszed, holmi hős módjára mehetsz vissza a Földre, aki mindig
nyugodt maradt, és tudta, mit kell tennie? Így van?
Igaza van. Nem akarjuk beismerni, de neki van igaza.
Én nem leszek öngyilkos. Ellenkezik a hitemmel.
Van aki megkérdőjelezi Luca adatait?
Senki?
Nos, akkor...
Nyilvánvalóan elfogadjuk, hogy Luca helyesen számolt.
Ketten az ötből.
Lehetséges, hogy jók az adatok. Nem tudom...
De nem hiszem, hogy fejest kéne ugranunk bármibe.
Úgy értem, hogy időt kéne szánni...
Átgondolni a végleges döntés előtt. Talán rábukkanunk valamire.
Mire, Herbert? Mit fogunk itt találni?
Mikor fogod végre fel, hogy egy életre teljesen alkalmatlan helyen vagyunk?
A Föld sarkvidéke ehhez képest maga a Paradicsom.
Hogyan döntjük el, ki él és ki hal meg? Hogyan lehet ilyen döntést meghozni?
Miért nem követjük a Herbert által említett példát?
Mit csináltak a hajótöröttek? "Ki húzza a rövidebbet?"
Így döntenénk el?
Egy olyan űrhajó kapitánya vagyok, amely soha többé nem fog repülni.
Fidel, te asztro-biológus vagy.
A tudásod ebben a helyzetben mit sem ér.
Herb képesítésének szintén nincs haszna.
Ám Jenny orvos...
...Luca pedig ért a gépek működtetéséhez.
A döntés megszületett. Luca és Jenny maradnak.
Rodrigo, Herbert és én...
Kimegyünk sétálni egy kicsit.
Hát, ez igazán szép megfogalmazás, Szuzana.
Nagyon okos...
Nagyon okos vagy, Luca.
Talán a legokosabb köztünk.
Kisakkoztad ezt, amikor elmondtad, hogy csak két túlélő lehet?
- Sajnálom, de ezt nem tudom elfogadni! - Mit nem tudsz, Herbert?
- Még nem merítettünk ki minden lehetőséget. - Herb...
Szuzana, ha kell, meghalok. De addig nem, amíg ki nem használtunk minden erőforrást.
Hát ez az, Herb! Hogy nincsenek! Hallottad, amiről beszéltem?
- Nincsenek alternatívák! - De vannak!
Mik azok, Herb? Úgy tűnik, te mindenre tudsz valamit.
- Figyelj! Mi a fő gondunk? - Az energia. És erre?
- Miért nem építünk szélmalmot? - Hogy erre miért nem gondoltam?!
"Brilliáns!" Szélmalmot építünk, energiához jutunk, hazarepülünk!
Alig van légkör. A szélmalom nem fog működni.
- Mindenre gondoltam. - Most figyelj rám, jó?
Több mint 130 km/órás szél vár ott ránk kint.
- Meg tudjuk építeni. - Nincs elég levegő. Felfogtad?
Tudós vagyok. Mindent átgondoltam. Nincs választási lehetőségünk.
Nem vesztegem el az energiát és a nyersanyagot arra, ami nem fog működni.
Tovább csökkenti az esélyét annak, hogy bárki túlélheti.
- Sajnálom. - Te könnyen beszélsz! Könnyen...
- Ezt meg hogy érted? - Talán nem tudod?
- Annyira okos vagy, de ezt nem érted?! - Csönd legyen!
Sajnálom.
Én nem megyek ki a modulból. Nem kérhetitek ezt.
Úgy döntöttünk, öt órát alszunk, mielőtt felkészülünk a kimenetelre.
De végül csak eljött az a perc.
Azok minek?
Annyi oxigén tartályt viszünk, amennyit csak bírunk. Gond?
Szuzan, kell nektek annyi tartály?
- Kérlek, Luca... - Jól van. Felmegyek az emeletre. Jó szerencsét!
Jó szerencsét! Vigyázz magadra!
- Luca...Vigyázz magadra, rendben? - Te is.
- Fidel... - Elnézést a késésért.
- Segíts beöltözni. - Persze.
A kesztyűket...
Olyan, mint egy napsütéses téli reggel a Földön.
Senki nem mondaná, hogy egy másik bolygón vagyunk.
Remek nap egy kis sétára. Bárcsak levehetnénk ezeket a nehéz öltözékeket.
Nem volna okos, Herb. Mínusz 80 fok, évi 10 REM sugárzás...
...légköri nyomás meg gyakorlatilag nincs.
Menjünk, fiúk!
Szuzana, arra gondoltam, bekapcsolhatnátok a video kameráitokat.
Innentől kezdve mindent rögzítek.
Azt hiszem, a Földön elégedettek lesznek a kapott képekkel.
Komolyan mondod, Luca? Ez nem vesztegeti az energiát?
Nos, számolgattam, és azt hiszem, ezt még belefér.
Úgy gondolom, megéri.
Értelmet adna az utolsó óráiknak...
Nem erről van szó. Szerintem, ez fontos.
Akadhatnak hasznosítható felvételek. Nem kezdek érzelegni.
Adásban vagy, Szuzana. Ha akarsz, mondhatsz pár szót.
Már tudjátok a helyzetünket. Fölösleges volna megismételni.
Megpróbálunk eljutni a Valles Marineris széléig.
Úgy számoltuk, négy vagy öt órát kell gyalogolnunk.
Viszünk néhány tartalék oxigéntartályt,
így elég jó esélyünk van rá, hogy használható képeket veszünk föl.
Remélem, tetszenek majd.
Várjatok egy kicsit! Itt álljunk meg!
- Oxigéntartályt kell cserélnem. - Rendben, segítek.
Mennyi ideig süt még a nap?
A Nap helyzetéből ítélve... Úgy vélem, két-három órát.
Pontosan négy órát, Herb.
Milyen messze vagyunk a völgy szélétől?
A távolság három negyedét már megtettétek.
Óh, Istenem...
- Szuzana, minden rendben? - Igen.
A táj olyan volt, mintha hatalmas áradások alakították volna ki.
Sok millió évvel ezelőtt ez a száraz felszín mély szurdok lehetett.
A Mars szelídítetlen szépsége... A jeges közönyétől elakadt a lélegzetünk.
Mi voltunk az első lények, akik ezen az idegen bolygón jártak. A földlakók.
Jelentéktelen epizód voltunk a vörös sivatag közepén.
Láttatok valaha ilyen gyönyörűt?
Több mint 4 ezer kilométer hosszú és 300 kilométer széles.
Az egész Naprendszerben nincs ehhez hasonló.
Nézzétek a rétegeket!
Nem tudom, a videó képes lesz-e visszaadni az árnyalatokat. Gyönyörű.
Elég tiszta a kép, Szuzana.
Már elérték a völgyet?
Gyönyörű ez a hely.
Úgy érzi az ember, már az, hogy eljutottunk ide, megérte.
Hé, odanézzetek!
Igen...
- Megpróbálhatnánk eljutni a köd széléig. - Viccelsz? A szakadék nyolc kilométer mély.
De a nehézségi erő csak egyharmada a földinek.
- Nem olyan nehéz, mint amilyennek tűnik. - Mit gondolsz, Szuzana?
- Menjünk le és nézzük meg. - Jól van. Miért is ne?
Induljunk! Nincs vesztegetni való időnk.
Ez vicc? Csak azért nem visítok, mert ahhoz is fáradt vagyok.
- Te jó isten... - Menjünk.
Az ötlet jó. Sajnos, nem fog menni.
Az oxigén mennyisége nem engedi, hogy eljussanak a völgybe.
Hülye vagy?
A mikorofont kikapcsoltam. Ne aggódj...
- Azonkívül, ők is tudják. - De fölösleges emlékeztetni rá őket.
- Gondolod, hogy a mi helyzetünk jobb? - Nekünk van lehetőségünk túlélni.
Csak lehetőség, ha értesz...
Tudod, pár évvel ezelőtt jártam egy magadfajta fickóval.
Azt hitte magáról, ő a legokosabb a világon, de csak egy seggfej volt.
Tehát EGY barátod csak volt?
Csezd meg, Luca... Csezd meg!
Egyfajta őrültség ez, nem több, nem kevesebb.
Mind dilisek vagyunk. Különben a Földön maradtunk volna.
Mi visz rá egy normális embert, hogy elhagyja a feleségét, a gyerekeit,
és egy fagyos bolygó egyenlítőjénél másszon lefelé egy mély szakadékba?
Mind épeszűek kellettek legyünk, különben nem mentünk volna át a teszteken.
Én hazudtam. Jönni akartam ide.
Elég bolond voltam hozzá, hogy hazudjak, meg elég okos, hogy ne kapjanak rajta.
- Te is hazudtál? - Nem, én az igazat mondtam.
Hé, fiúk...Emlékezzetek, mindent szalagra veszünk.
Egy napon a földi TV-ben fogtok szerepelni. Szóval, vigyázzatok, miket mondtok.
Nyugi, Szuzana. Semmit nem fognak leadni, ami ártana a hírünknek. Hősként leszünk tálalva.
- Kis szerencsével piedesztálra emelnek. - Fogd be, Luca...
Te vagy az eleven példa rá, hogy a pszichológiai tesztek mit sem érnek.
Mi van a csapatszellemmel?
Óh, abban hazudtam. De biztos vagyok benne, mindenki más is.
- Kivéve Herbertet. - Én nem hazudtam, Luca. Nem kellett.
Akkor talán te vagy az egyetlen, aki nem azt mondja: "De marha voltam!"
Vajon milyennek fognak látni bennünket a TV-ben....?
Milyen gondolatok futnak át az agyukon, mialatt ezt nézik?
Én láttam hasonló helyzeteket.
Ülsz a nappalidban, iszogatod az ebéd utáni kávédat,
amikor hirtelen bevágják valami épp akkor történt katasztrófa képeit.
Látod az embereket, akik hamarosan meghalnak, s az jár a fejedben, vajon mit érezhetnek.
Mi hajtja tovább őket?
- És rájöttél? - Nem. Dehogy.
Inkább nézném ezt a TV-ben.
Nem bírok belenyugodni, hogy ez velem történik.
Az agyam elutasítja, hogy pár óra múltán kifogy a levegőm,
és itt lesz az út vége.
Javasolnék valamit. A leereszkedésre koncentráljunk.
A beszéddel fölöslegesen fogyasztjuk az oxigént.
A meredek lejtő az volt, amit a geológusok kaotikus területnek neveznek.
Az ösvényt a zuhogó víz vájta ki,
valamikor a Mars régmúltjában.
Várjatok egy kicsit. Tartályt kell cserélnem.
Segítek.
- Álljunk meg, Szuzana. - Rendben.
Az utolsó palack.
Nyugodj meg. Túl sok oxigént használsz el.
Igen, tudom.
- Jól vagy? - Minden rendben.
Herbert az utolsó palackjánál tartott, és nem volt több nálunk.
Tudtuk, közel az út vége, de senki nem említette.
Egyszerűen a következő lépésre koncentráltunk.
Odanézzetek!
- Mi az? - A Phobos.
- Olyan gyorsan mozog, mint egy műhold. - Milyen szép!
És a Deimos pedig az a fénylő csillag a széltől jobbra.
- Az nem annyira látványos. - Nem fontos, Rodrigo.
- Mindkettő a Barszum holdja. - Barszum?
Megyünk tovább?
Barszum. A Mars ezt a nevet kapta
a Helium birodalom lakóitól
akiken a gyönyörű hercegnő, Dezsah Torisz uralkodott,
és ahol Tarsz Tarkasz, a négykarú, zöldbőrű harcos élt és küzdött.
Mindezt Herberttől tudtuk meg, mialatt tovább ereszkedtünk lefelé.
Mesélt még a Helium birodalom torony alakú városairól,
meg a Niloszirtisz nagycsatorna smaragdzöld partjairól.
- Miről beszélsz, Herb? - John Carter marsbéli kalandjairól.
A nagyapámnak megvolt Edgar Rice Burrough összes könyve.
A Tarzan regények, meg amik John Carterről szólnak.
Nekem a Carter-ről szólók voltak a kedvenceim.
Gyermekkoromban órákra elmerültem azokban a csodálatos regényekben.
Néha azt álmodtam, hogy Dezsah Torisz királyságában vagyok,
és a Barszum két vad holdja alatt járok.
Innen ketten kell tovább mennetek.
Én azt hiszem, maradok egy ideig.
Miket beszélsz?! Mi baj van, Herb?
Nem bírok tovább menni. Kifogyóban a levegőm.
Esküszöm, szeretnék...
...de nem bírok.
Tudtuk, hogy eljön ez a pillanat, nem igaz?
Szuzana...ugye?
Jó ember vagy.
Bárcsak jobban megismerhettük volna egymást...
Boldogan halnak meg azok, akik valóra válthatták az álmaikat.
Mindennek vége volt. Mit tehettünk?
Miért folytattuk tovább, makacsul, az értelmetlen menetet
lefelé, a saját sírunkba?
Herbert hátramaradt, ott, egyedül, a Barszum holdjai alatt.
A legjobb volt közöttünk.
Fidel?
Szuzana?
Hallotok? Nincs bejövő kép. Nem látok semmit.
Zavar valami.
Úgy tűnik, itt az út vége. Innen nem tudunk tovább menni.
Óh, a francba...
Teljesen vissza kell mennünk?
Én ugyan nem...
Nem volt kiút. Amikor hirtelen megláttam "azt".
Rögtön észleltem, hogy van valami furcsa abban a barlangban.
A lejtő, amit követtünk, egyenesen odavezetett.
- Szuzana? - Luca? Jenny? Hallotok?
- Nincs kép... - Luca?
Fidel, ezt látnod kell!
Várj! Megyek.
Hallotok? Nincs kép.
Próbálom javítani.
A fenébe!
Ez meg mi?
Végünk.
Nem értem. Hogy a pokolba...?
- Mit csinálsz? - Abbahagyhatjuk az energia takarékoskodást.
Szivárgás. Nem zár annyira légmentesen, mint azt hittem. Szökik a levegő.
A kijelző szerint...
...csökken a belső nyomás.
Nem értem, hogy a szenzorok eddig miért nem figyelmeztettek.
Talán a becsapódáskor megsérültek.
Megpróbálhatjuk kideríteni a szivárgás helyét, befoltozzuk, visszaállítjuk a nyomást.
Nem. A számításaim pontosak voltak, és légzárt kabinra vonatkoztak.
Azt nem láthattam előre, hogy szivárgás miatt levegőt veszítünk.
Ez a variáns nem szerepelt az egyenletben.
Rosszabb nem is lehetne. Még ha befoltoznánk is a rést,
a mentőexpedícióig nem tart ki a levegőnk.
Én nem adom fel! Megtalálom azt a rohadt lyukat és befoldom!
- Jenny... - Mi az?
Nincs értelme. Csökken a nyomás. Valószínűleg növekszik a rés.
Kintről látható lesz a rés a vízpára miatt.
Nincs remény! Hidd el nekem! Nincsen...
Nem akarom az utolsó óráimat űröltözékben tölteni,
arra várva, hogy elfogyjon a levegőm. Figyelj, Jen, kérlek...
- Én nem... - Mit akarsz csinálni? Áruld el.
El kell fogadnunk, hogy meghalunk...
..és közeledni a másikhoz... ...összebújni...
Kellemesebbé tehetnénk egymásnak. Minden könnyebb volna.
Nem akarok magam lenni, ülni, és várni a halálra.
Miért ne tehetnénk kellemesebbé? Ha együtt lennénk...
Mennyi időnk van még ténylegesen?
Azt hiszem, mintegy 12 óra.
Ilyesmi az utazás alatt... ...sosem jutott eszedbe?
Úgy érted, hogy a nagy tehetségeddel és elképesztő intellektusoddal,
semmi jobbat nem tudsz, mint hogy dugás közben haljunk meg?
Ez annyira ésszerűtlen! Annyira idegesítő...hogy...
Jenny, figyelj...Figyelj rám!
Sokat gondolkodtam ezen. Szerintem elfogadhatnánk a másikat.
Majd én megmondom, mit csinálunk. Az én tervemet. Oké?
Én felveszem az űrruhát és kimegyek, hogy megállapítsam a szivárgás helyét.
Nem érdekel, hogy csak az időmet vesztegetem! Legalább csinálok valamit!
Te itt maradhatsz és maszturbálhatsz, amíg kiszáradásban elpusztulsz!
Ha megjön a mentőexpedíció, így fognak rád találni!
Talán még emlékoszlopot is állítanak neked...pont "ott"!
Nem természetes képződménynek tűnik.
Mire gondolsz?
Nem hiszem, hogy a természet ilyen barlangot formálna.
Mesterséges forma, olyan, mint egy intelligens lények által vájt alagút.
- A falak simák, szinte tökéletesen. - Annak számos magyarázata lehet.
Az egykor megfagyott víz alakíthatta a sziklát eképpen.
Földalatti gleccser módjára. Aztán a jég elolvadt...
Ez hihetetlen, Fidel! Látod ezt? Elképesztő!
Faragott jelek vannak a kőben. Egyfajta írásnak tűnik.
Szögeik vannak, mintha értelmes lény faragta volna őket.
Óh, Istenem!
Ember készítette, kétség nem férhet hozzá. De még most se tudom elhinni...
Óh, Istenem...
- Ezt építette valaki. "Valaki..." - Hihetetlen.
Óh, Istenem! Nem panaszkodhatunk. Nincs rá jogunk.
Egy ősi civilizáció maradványait fedeztük föl.
- Még több szimbólum van a kövekben. - Szuzana. Tényleg látom őket!
Istenem...Ez hihetetlen!
Óh, Istenem...
Fidel annak szentelte az életét, hogy bizonyítsa, lehet élet a Marson.
Most olyan bizonyítékba botlottunk, amiről álmodni sem mert.
De attól féltünk, a felfedezés velünk együtt lesz semmivé.
- Mi a fenét csinálsz? - Meg kell találnom a repedést.
Hiábavaló időtöltés, Jen. Már túl sok levegőt vesztettünk.
Meg kell találnom a rést...
- Küzdenünk kell! Muszáj! - Jen. Nézz rám!
Fogadd el! Meghalunk. Egyszerűen meghalunk.
Hagyj engem!
Én nem akarok meghalni.
Nagy kár, hogy nem hoztunk magunkkal egy archeológust.
Egy archeológus agyonütne minket, mert nem készítettük elő a terepet
mielőtt bejöttünk, és mindenen rajta hagyjuk az ujjlenyomatunkat.
- Hogy érted ezt? - A talaj csupa por.
- Meddig maradnak meg a lábnyomok? - Talán ezer évig.
Az alagút lefelé tart. Szerinted lejutunk a völgy aljába?
Lehetséges, de az nyolcezer méter mély.
El sem hiszem, hogy itt vagyunk.
Mi történik?
- A légnyomás itt magasabb. - Biztosan meghibásodott a nyomásmérőd.
Nem, nézd... Van levegő és az oxigénszint majdnem normális.
Semmiféle zsilipen nem haladtunk át, és nyomásemelkedést sem észleltünk.
Biztosan a műszer romlott el.
Már majdnem elfogyott a levegőm. Sok vesztenivalóm nincs.
A nyomáscsökkenés borzalmas halál.
Fáradt vagyok, Szuzana. Ha itt a vég...
Ne csináld, Fidel! Ne hagyj magamra!
Hideg van...és fémszagot érzek.
De gond nélkül belélegezhető.
Dehát ez lehetetlen...
Van itt levegő és a nyomás is megfelelő.
Azt ne kérdezd, hogyan lehetséges.
Valóban...
Fidel.
Ha itt lent elég a levegő...
Igen, túlélhetjük.
Ki kell derítenünk, mi ez a hely, és mi célt szolgál.
A piramisok szinte újak ezzel a hellyel összevetve.
A körülöttünk lévő kövek régebbiek, mint azt képzelni bírjuk.
Talán sosem tudjuk meg, mi akart lenni.
A jelek annyira nem is különösek, ahhoz képest, hogy földönkívüli kultúráé.
A nyíl szimbólum bármely vadászkultúrában megjelenhetett.
A csillagot meg a keresztet sem nehéz kitalálni.
- A polip szeme. - Mi?
Hasonló az emberihez. Párhuzamos fejlődés.
Nos...Menjünk.
Várj! Még mindig nincs kapcsolatunk a Belosszal.
Abban nem tudnak segíteni, hogy visszajussunk a modulhoz.
- Kész útvesztő ez a hely. - Úgy érzem magam, mint egy kísérleti egér.
- Vajon van valami értelme? - Kell neki.
Képzeld maga egy hangya helyébe, amely egy kidobott kólás üvegben keres élelmet.
Körbe-körbe jár, amíg kikészül. Talán így gondolkodik:
"Egy ilyen különös és csodálatos valaminek biztosan kell legyen célja."
De ezeknek a jeleknek kell hogy legyen jelentésük.
Fidel, ne hagyj el!
- A folyosó légüres, ugye? - Igen.
- Hogy csinálták? Hogy lehetséges? - Állj fel!
Kérlek, Fidel... Ne halj meg...
Szuzana... Annyira...fáradt vagyok.
Fidel, ne hagyj magamra... Kérlek!
Mindent fölveszek a kamerával, amit csak látok.
De nem tudom továbbítani.
Csak akkor láthatjátok ezeket a képeket,
ha valaki rábukkan a holttestemre.
Egyedül vagyok. Jobban, mint bárki előttem a világon,
egy különös helyen, ahol valami titokzatos technika működik.
Valami bent tartja a levegőt, és talán ez a valami
okozza a mágneses és gravitációs anomáliákat.
Talán az ilyen útvesztők, mint ez, hozzák létre azokat a furcsa mezőket
amelyek a Mars felszínén vannak. De én idelent rekedtem.
Reménytelenül bolyongok itt, azon a helyen, amely már megölte társamat.
Órák óta keringek körben,
és arra gondolok, Rodrigónak volt igaza, nincs ebben semmi logika.
Talán csak patkánycsapda volt, vagy...Ki tudja...
Csak egyetlen dologban vagyok biztos, hogy sem levegő, sem nyomás nincs
a csillaggal jelzett folyosókon.
Nagyon remélem, ezek a nyilak a helyes irányba vezetnek engem.
Csakhogy, semmi nem biztos.
Rodrigo? Te vagy az?
Két kar. Két láb.
Meglehetősen emberinek tűnik.
Ám ki tudja, milyenek voltak valójában...
Csak egy kis pára kell, hogy behatároljam, hol szökik a levegő.
Csak egy kis jelecske...
Ez lehetetlen...
Jenny? Jenny?
- Jenny? - Itt vagyok.
Igen, megvan. Ez Szuzan jele.
- Lehetséges? - Nem, nem lehet...
De az a jel...Már nem lehet életben. Képtelenség.
Jenny? Luca?
Veszitek?
Igen, de kép nincs.
Meg kell próbálnotok eljutni ide. Itt elég levegő van mindenkinek.
Erre...
- És Rodrigo? - Neki nem sikerült. Meghalt.
De ti...túlélhetitek.
- Itt megfelelő levegő van. - Azt hiszem, bedilizett.
- Hogy lehet életben? - Ha Rodrigo oxigént adott neki.
- Vagy elvette tőle. - Mire utalsz?
Nem is tudom... Talán hallucinál.
- Meg kéne próbálnunk eljutni hozzá. - Tényleg?
Egy órányi oxigén van a modulban.
Van két űrruhánk, az oxigén tartályok teli.
Egy a kapitány után is maradt.
Szerintem menni fog.
Azt hittem, nem akarsz űrruhában meghalni.
Arra jutottam, a halál nem igazán vonzó.
Tudni akarom, hogy mi történt Szuzannal.
Gyere.
Pihennem kell egy kicsit. Ezeket a ruhákat nem hosszú sétákra tervezték.
Te élsz!
- Élek. - Jenny!
Őrület...
Tehát, barátaim, ez a Valles Marineris alja.
Nehéz volt ide lejutni.
Herb és Fidel úgy haltak meg, hogy nem láthatták.
Ám ez a hely reményt adhat számunkra. Van víz, levegő és szerves élet.
Ezekből a primitív zuzmókból talán nyerhetünk proteint.
Tehát van itt élet. Ez tény.
Évmilliókkal ezelőtt a Mars lakott volt. Civilizáció fejlődött rajta.
Milyenek voltak? Hogyan éltek?
Mit gondoltak a világukról?
Mi történt itt?
Amikor a bolygó hűlni kezdett, ilyen alagutakat kezdtek építeni,
hogy megőrizzék a levegőt és fentartsák az életet egy szörnyen ellenséges világban.
Ám végül nem sikerült túlélniük.
Ki tudja, miért? Nekünk nincs módunk kideríteni.
Az utolsó elemeknél tartok a kamerával, felveszem mindent, amit csak tudok.
Ez nektek szól, akik majd látjátok az anyagot.
Azoknak, akik választ keresnek a rejtélyekre.
A mi egyetlen célunk a túlélés. Ahogy Herbert mondta: Hajótöröttek vagyunk.
Kitartunk a végsőkig, miként a partravetettek.
Gondoskodjatok a családjainkról.
VÉGE Fordítás: Oldfan